- Hei, Ray. - Hei, Shosh.
- Så leit å høre om Hermie. - Ja.
Han var visst syk, den drittsekken.
Hva hadde han, om jeg får spørre?
Sklerodermi. Det er en fæl sykdom.
Typisk Hermie å ha en obskur sykdom-
- ikke vise noen ytre symptomer og dø til et "Equalizer" -maraton.
Jeg vet hvor mye han betydde for deg.
- Det er tøft. - Ja, jeg hater virkelig døden.
Ja, men den er blant oss og venter tålmodig på å ta oss alle.
Nei. Ikke meg.
- Ikke? - Ja, det er rart...
...men jeg kommer bare ikke til å dø. Noensinne.
Bra. For det ville jeg nok ikke takle.
Hørte du om Hermie?
Ja, det er trist. Jeg synes så synd på Ray. Stakkars Ray.
Det er det beste som har skjedd Ray.
Endelig kan han åpne sitt sosialistiske bibliotek.
Han arvet alt. Han får gjøre hva han vil.
Det er en ny dag for Ray. Det er fantastisk. Jeg er overlykkelig.
Har du det bra, Elijah? Du virker litt... ustabil.
Nei. Nei. Jeg bare...
...tok seks Adderall ved et uhell. Jeg har vært våken hele natta.
Jeg har gjort et dypdykk i Ryan Dillon Davidsons Facebook-side.
- Jeg fant noe. - Dveler du fortsatt ved det?
- Det er ikke sunt. - Hør her.
Han skal spille hovedrollen i "Kinky Boots" på Broadway.
Og niesene hans er stygge. Han har så mange bilder av dem.
Alle er stygge. Alle sammen. Stygge.
Og så denne nyheten om "Kinky Boots". Hva skal jeg gjøre med det?
I Obertones var han så dårlig på harmoni at vi måtte legge inn-
- ti alternative 90-tallslåter bare for ham. Det ble katastrofe.
Jeg liker hans cover av "Semi-Charmed Life". Den er koselig.
Kan du rydde rommet ditt litt før mor kommer?
Det er ganske motbydelig. Det skal se ut som om det bor voksne her.
Du bør ha høyere tanker om henne. Hun er mye mer avslappet enn det.
Vi klinte nesten en gang.
Kom igjen, da.
Kom igjen.
- Jeg vil ikke skade deg. - Kanskje jeg vil at du skal det?
- Lov at jeg får være snill etterpå. - Jeg kan ikke love noe.
Bare gjør det.
Ludder.
- Hardere. - Di jævla Texas-hore!
Jeg skal knulle deg i alle hull!
Ok.
Di jævla hore! Dette liker du, hva?
- Du er jo rarere enn meg. - Kanskje det.
Og...
...kutt. Det var kjempebra.
- Går det bra? Slo jeg for hardt? - Nei da.
- Ok. - Herregud. Det der var hysterisk.
- Du er helt utrolig. - Takk.
Du fanget virkelig den tomme plapringen til noen-
- som tror at hun har mer makt enn hun egentlig har.
- Kjempegøy. - Takk.
Jeg vet ikke hvor mye mer ris jeg orker.
Vi kan nok gå videre til Laird nå.
Ok. Jeg skal bare ringe.
Ok. Si ifra hvis du vil ha vann eller noe.
Bare én ting. Jeg har et forslag.
Det vi virkelig trenger nå, er et nærbilde av deg-
- og din irritasjon over å måtte gi etter for henne.
- Det er viktig. - Nei, dette blir bra.
Nå beveger vi på oss!
Vi beveger på oss!
Du ser så bra ut, mamma.
Det er Weight Watchers' fortjeneste. Jeg liker faktisk møtene.
- Har du fått nye venner? - Ja. Jeg var redd for nykterheten.
Men en av mine nye venners sønn har resept på marihuana.
- Røyker du gress? - Det er for medisinsk bruk, Hannah.
Jeg skulle ønske at jeg hadde begynt tidligere.
- Er du høy nå? - Nei, jeg kunne ikke reise med det.
Så jeg tok med disse.
Jeg spiste to marker i drosjen hit for å slappe av-
-uten å bli forvandlet til en hippie.
- Vil du ha en? - Nei takk.
Jeg må snakke med deg om noe.
Er det om faren din, bør du la være.
- Vi har aldri vært så gode venner. - Det er ikke pappa.
Før jeg forteller dette, vil jeg bare si-
- at jeg har tenkt gjennom dette og tror at jeg vil det-
- men jeg er likevel åpen for kritikk, advarsler-
-formanender... formaninger.
Du skal ikke føle at du ikke kan snakke fritt-
- men ha i tankene at du snakker med noen-
- som har tatt en personlig beslutning i og med at jeg er gravid.
Gravid.
Er det sant?
Synes du at jeg er gal om jeg beholder det?
Dette kom helt uventet.
Jeg vet det. Og bare så du vet det, så er ikke faren innblandet.
Jeg kjenner ham ikke. Han er vannskilærer.
Vi kommer aldri til å treffes igjen.
Jeg har tenkt veldig mye på de store tingene-
- som hvordan livet endrer seg, og små ting, som å drikke mer vann.
Samme hvordan jeg vrir og vender på det føler jeg bare...
At det er ditt barn.
Det er mitt barn.
Så rart å se ham som liten. Det er som om han bare var middelaldrende.
Ja, alle var vi små en gang. Det er helt sykt.
Se på dette. Lagkaptein på tennislaget på high school.
- Han vant mot John McEnroe en gang. - Tror du det?
Det sies så.
- Må du være noe sted? - Nei, jeg er her med deg.
Da må jeg vise deg VHS-samlingen.
Han har hver eneste Sam Peckinpah-film-
- en Dominique Dawes-hyllest fra OL i 1996-
- en fantastisk Steven Wright-konsert og masse mykporno.
"Emmanuelle", "Red Shoe Diaries", "Young Lady Chatterley"...
- Vet du hva jeg kom på? - Hva da?
Jeg har Physique 57 om en time på Manhattan.
- Var du ikke på det i går? - Nei, det var stille pilates.
Det er helt ulike ting, så jeg vil få til en bra balanse.
Men vet du hva? Jeg hopper over det.
Jeg havner litt i ubalanse, men om du trenger meg, så blir jeg.
Jeg trenger deg ikke. Jeg vil at du skal være her.
Men hvis du må gå, så er det greit.
Ikke legg ord i munnen på meg. Jeg vil være her... med og for deg.
Men kanskje ikke akkurat her inne.
Ok.
Hvis du føler at du trenger å trene...
- ...så synes jeg at du bør gå. - Gjør du?
Greit. Det høres bra ut. Og så kan vi...
- ...møtes senere. Blir det bra? - Ja. Bra.
Eller så kan du gå nå, og så møtes vi ikke senere-
-og gjør det slutt i stedet.
- Hva? - Vi bør gjøre det slutt, Marn.
Jeg tror at dette er sorgen som snakker-
-og kanskje også asbesten.
Kan du ikke bli her i 20 ynkelige minutter-
- og se på noen fine bilder av min fine, døde venn?
- 20 minutter? - Ok, til mitt forsvar...
- ...så har det gått 40 minutter. - Vi snakker jo aldri.
- Vi omgås aldri. Vi gjør ingenting. - Vi treffes jo hele tiden, Ray.
Ja, etter trening eller når netterapeuten er opptatt. Altså...
Jeg vil ha noe mer. Jeg trenger noe mer.
Vår tid her er begrenset. Veldig snart ligger vi under jorda.
Alle er på vei til samme sted.
Døde. Alle skal dø. Ja, det vet jeg.
Er du virkelig så klisjeaktig, Ray? En du likte har dødd-
- og plutselig må du endre hele livsanskuelsen din?
Hvorfor skulle jeg være smartere enn dette?
Jeg er ingen fæl person, forresten.
- Jeg vil ikke at du ser på meg. - Men det gjør jeg.
Du bør ikke måtte ta hånd om dette. Jeg er så jævla gal.
Har du tatt medisinen din?
- Har du tatt den? - Jeg trodde ikke at jeg trengte den.
- Jeg trodde at jeg var frisk. - Kom igjen, Mira.
Det rammer ikke bare deg. Meg også.
Det bråker så mye i hodet mitt.
- Jeg vil bare at det skal slutte! - Nei, nei, nei. Ikke gjør det.
Ok?
Jeg vil ødelegge livet ditt. Jo, det vil jeg.
En dag kommer du til å innse at du lever med en gærning.
Og hun er ikke gal på en morsom måte-
-men bare på en gal måte.
Jeg blåser i om du ødelegger livet mitt.
Da har du i hvert fall vært i livet mitt.
Og... kutt.
- Bra. Trenger du et lommetørkle? - Nei, det er greit.
- Ok. Er alt i fokus? - Ja, det ble bra.
Ok, jeg kommer straks tilbake.
Hva synes du?
Er hun ikke litt overdreven?
Altså... Er hun ikke en ganske elendig skuespiller?
Tuller du? Hun er så inne i rollen at det er helt sykt.
Kan jeg ta fem og ringe søsteren min?
Ja visst, selvsagt. Ta 25 minutter.
Da forstår jeg ikke poenget med scenen.
- Mira slutter å ta medisinen sin. - Ja, det vet jeg. Takk.
Jeg forstår ikke hvorfor det er romantisk-
- og hvorfor du skal late som om dere er ment for hverandre-
-i en film om et elendig forhold.
Scenen handler om at disse to personene-
- tross at de har en sterk, dyrisk kobling, bare kan såre hverandre.
Det er den tragiske innsikten at forholdet-
-er for intenst til å kunne overleve.
Det er oss, Adam. Det er vi som er intense.
Du og Hannah satt bare og så på sånne serier-
-der tjukkaser renoverer husene sine-
- eller dere lå i senga og spiste chips.
Så møtte du meg, eller hva?
Vi passet virkelig sammen, og det kjente du.
- Det er det filmen handler om. - Har du engang lest manus?
Nei, jeg er produsent. Jeg leser ikke manus.
Jeg produserer. Og du har elendig håndskrift. Jeg så ikke hva det sto.
Kult! Tøft.
Kult. Det er rått-
- å komme hjem til en sånn kunstnerisk stemning.
Dere vil dra på festivaler, hva? Slamdance? Ok, vent.
Jeg vil ikke sjokkere dere, men...
...jeg tror at jeg nettopp traff min sjelefrende.
Hun er rett utenfor. Hun heter Genevieve.
Hun er der ute og snakker i telefonen. Skikkelig spesiell.
Skal man ikke bare spise én sånn, mamma?
De må være svake. Jeg føler ingenting.
Hannah, om ett år-
- kommer du til å vaske bitte små babyklær.
Så rart. Det har jeg ikke engang tenkt på.
Vi finner en god lege, og så blir jeg med på ultralyden.
- Jeg elsket å være gravid. - Gjorde du?
Alle sier at man føler seg ekkel.
Kim Kardashian og Jessica Alba var så ulykkelige.
Ikke jeg. Jeg følte meg produktiv hver eneste dag-
- fordi kroppen min gjorde en stor jobb helt på egen hånd.
Jeg er glad for at du...
...virkelig har tenkt gjennom dette.
Det har jeg. Jeg tror i hvert fall det.
Fint, for man tar disse avgjørelsene når man er ung-
- og har ingen anelse om hvordan det blir.
Jeg giftet meg med faren din og trodde at det var det.
30 år senere sitter jeg her, alene...
...på en klippeavsats...
...og ditt stakkars barn får ikke engang ha en mormor.
- Hva skal det bety? - Tenk på det, Hannah.
Besteforeldrene dine dro til Williamsburg med dere.
Tror du at jeg vil reise alene med barnet ditt?
Barnet mitt trenger ikke å dra til Williamsburg.
Jeg har mareritt om fyren med pinnen og hjulet.
Jeg tror sikkert at Tad og partneren hans-
- gjerne tar med barnet ditt til Williamsburg.
- Vi kan jo dra et sted sammen. - Nei. Det skjer ikke.
Da skyter jeg meg heller i hodet.
Kanskje du treffer noen.
Har du noen anelse om hvordan min hverdag ser ut?
Du er lærer og har dine nye, kule Wight Watchers-venner...
Jeg kan ikke dra på kino, for jeg hater å komme hjem.
Jeg sitter i bilen i oppkjørselen fordi jeg ikke vil gå inn.
Er du redd for å bli overfalt? Iblant, om Elijah ikke er hjemme-
- går jeg rundt med neglefil og åpner alle garderobeskap.
Nei. Du forstår ikke.
Jeg vet at ingen er der. Hvem skulle plage meg?
Nei. Jeg er alene.
Dette er virkeligheten. Resten av livet mitt.
Du er ikke alene, mamma. Du har jo meg.
Og mitt barn. Og kanskje du faktisk treffer noen.
Jeg vet at det ikke føles sånn nå, men...
Slutt å si det, for helvete.
- Mamma... - Vi sees i leiligheten.
Jeg har fem håndklær igjen. Kan du vente ett minutt?
Jeg har ikke ett minutt.
Har du sett mamma?
- Har du mistet Loreen? - Hun er høy på hasjmark, Elijah.
Hun forlot klesvasken og kjolen sin. Kanskje hun selges som sexslave.
Hva er dette? "The Muppets Take Manhattan"?
- Det er greit. - Vær så snill, Elijah.
Jeg har panikk!
Hent skoene mine.
Ikke noe svar. Tenk om hun har besvimt et sted?
Hun sitter sikkert på en kino og kaster godteri.
- Hannah? - Mamma, hvor har du vært?
- Jeg forstår ikke. Du snøvler. - Gi meg mobilen. Gi meg den.
- Hei, Loreen. Det er Elijah. - Hvem?
- Hvor er du, jente? - Jeg vet ikke.
- Kom igjen... - Fire vårruller, takk. Ekstra sprø.
Hun sier noe om sprø vårruller. Kan de bli sprøere?
- Faen, hun la på. - Du må holde henne på tråden.
Du må være som Halle Berry i den der 911-filmen.
Hold henne på tråden. Loreen!
Jeg kan ikke løpe så fort i disse skoene!
Hun er moren din! Loreen!
- Hvor skal du? - Vi var på et myntvaskeri!
Skulle hun gå til et annet myntvaskeri?
- Jeg vet ikke! - Hva slags logikk er det?
- Loreen! - Loreen!
"Loreen! Loreen!"
Det der hjelper ikke!
- Hei sann! - Hei!
Jeg leter etter moren min. Har du sett henne?
Hun er omtrent så høy.
- Hun har litt spisst hår. - Rockejente.
- En rocker fra Midtvesten. - Vi er bekymret.
Hun er ganske stein, og vi vet ikke hva hun gjør.
- Loreen! - Jeg håpet at du visste noe...
Går det an å bare kjøpe én dumpling?
Takk, Nick. Hvis du ser mora mi, si at jeg leter etter henne.
- Takk skal du ha. - Ha det.
Loreen?
- Mamma! - Loreen! Hannah, Loreen!
Hva?
Loreen! Nei.
Unnskyld. Det var ikke Loreen.
Det var ikke hun. Det var en røyker.
- Herregud! - Kom, Hannah.
- Rør på de små føttene. - Her!
- Mamma. - Hei!
Servitrisen er allergisk mot soya.
Hun jobber på en kinarestaurant og er allergisk mot soya.
- Hun er jo kjempesøt. - Du er en idiot.
- Dumplings! - Du får ikke forsvinne sånn, mamma.
Dette er Brooklyn, et av USAs farligste steder.
- Du er ikke kjent, eller Lil' Kim. - Hun har det bra.
Nå skal vi feire.
Skål for Hannahs barn.
"Barn"!
Er det sant?
Jeg hadde ikke tenkt å fortelle det sånn, men...
...ja.
Det er livets faens mirakel.
Ja.
Kom igjen. Jeg skulle fortelle det.
Du var den andre personen jeg skulle fortelle det til.
Nå sitter du stille der. Du har ødelagt dagen min.
- Hva er det? - Jeg er lei for at du er så sint.
Jeg hadde tenkt å forklare deg det.
- Får jeg begynne fra begynnelsen? - Nei.
Vil du ikke høre hvordan jeg ble gravid?
- Egentlig ikke. - Ok. Hvorfor ikke?
For oppriktig talt synes jeg at det er en kjempedårlig idé.
- Jeg forstår at det virker sånn... - Nei, nei, nei.
Det virker ikke sånn. Det er sånn.
Det er enda en skjødesløs, impulsiv, typisk Hannah-beslutning-
- som å klippe ditt eget hår eller nettmobbe jenta fra Barnes & Noble.
Det gjorde vi sammen. Vi valgte å gjøre det sammen fordi det var gøy!
- Skal du flytte ut? - Jeg hadde ikke tenkt det.
Jeg hadde ikke tenkt å dele leilighet med en... Hallo?
...en kjedelig, 27-årig, enslig mor.
Jeg må ikke bli kjedelig. Jeg kan bli en kul mor.
Som Lorelai Gilmore.
Hva skal jeg si? Du visste at jeg ville ha barn en dag.
Ja, "en dag." Du sa at du ville ha barn "en dag".
Du og jeg hadde en veldig spesiell greie sammen.
Og nå har du bestemt deg for å ødelegge det med en unge.
Jeg vil ikke late som ingenting.
Kjør på, hvis det er det du vil, men...
Jeg forstår at det virker sprøtt, men vet du hva?
Jeg trenger deg. Virkelig.
Faren er ikke med i bildet. Jeg vil gjøre det med deg.
Jaså? Du trenger hjelp-
- og ventet bare at jeg skulle ta hånd om din farløse unge?
- Tror du ikke at jeg har planer? - Å røyke salvie hver morgen?
Du er kjempeslem, og jeg får ikke engang ta en vits om salvie?
Kom igjen, Elijah. Jeg trodde kanskje at du ville bli glad.
- Du er ikke klar for dette. - Nei, det er du som ikke er klar.
Jeg har tenkt å si dette til deg, for ingen andre kommer til å våge.
Du kommer til å bli en elendig mor.
Fint, skal du begynne å gråte nå?
Unnskyld.
Test. Én, to, én, to, én, to.
Dette er Hermie som sender fra Sonja Ballentinis stue.
Nå, Sonja, hvordan er livet?
Vet du hva? Det lønner seg ikke å klage.
- Hva mener du, Sonja? - Livet har lært meg...
...at man må ta smellene som de kommer...
- Ja. - ...og lære seg å leve med dem.
Man må lære seg å være lykkelig både med og uten dem.
Man må ikke la den dritten påvirke en.
Hver morgen spør jeg meg: "Hva skal jeg gjøre" -
- "som gjør meg lykkelig i dag?"
Det gjør jeg hver morgen.
Det er den beste måten å leve. Man står opp-
- og sier: "Jeg skal gjøre dette for meg selv i første rekke."
Du har cannabisforgiftning. Heldigvis har marihuana alene-
- aldri forårsaket en dødelig overdose i USA.
- Du blir ikke den første. Kan du stå? - Det er over.
- Livet mitt er over. - Det er ikke sant.
Jeg trenger deg. Du skal jo bli mormor. Mormor Loreen.
Akkurat. Jeg skal bli mormor.
Når man tenker på besteforeldre, tenker man døden.
Nei, ikke jeg.
Du er søt. Du er kjempesøt. Kom hit.
Jeg vil bare at du skal vite...
...at hver gang jeg ser på barnet ditt...
...vil jeg se min egen død.
Mamma.
- Har du noe imot at jeg setter meg? - Slett ikke.
Takk. Jeg prøver å unngå noen der oppe.
- Er du nyinnflyttet, eller...? - Nei, jeg er med i en film her.
- Kan det være Adam Sacklers film? - Ja.
- Kjenner du ham? - Knapt.
- Hvilken rolle spiller du? - Hun heter Mira.
Hun er forfatter.
Rollen er gøy. Det er en kjærlighetshistorie-
- og hun er psykisk syk, så det er gøy.
- Vil du ha en røyk? - Nei takk.
Jeg er gravid, så...
Herregud, så gøy.
Ingen fare. Litt andrehåndsrøyk må man regne med når man bor i byen.
- Er det ditt første? - Ja.
- Har du barn? - Ja, jeg har tre.
Det er så herlig å være gravid.
- Nyter du det? - Nei.
Jeg uroer meg mest for hvordan jeg skal få ut barnet-
- og hva jeg skal gjøre med det. Denne dagen var et jævla mareritt.
Jeg vil aldri være ansvarlig for noen andre.
Ikke uroe deg. Barn er lette å ta hånd om.
Det vanskelige er å være voksen.
- Unnskyld. - Nei da...
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com